22.		Sťažnosť proti uzneseniu súdneho úradníka
			(§ 239 Civilného sporového poriadku)
Okresnému súdu Martin
k spisovej značke 4C/123/2022
V Martine dňa 7. septembra 2022
Vec:	Sťažnosť proti uzneseniu Okresného súdu Martin zo dňa 30. augusta 2022, č. k. 4C/123/2022-25
Okresný súd Martin vydal dňa 30. augusta 2022 uznesenie, č. k. 4C/123/2022-25, ktorým vyšší súdny úradník rozhodol o výške náhrady trov konania podľa § 262 ods. 2 Civilného sporového poriadku, a to tak, že mne ako úspešnému žalobcovi priznal voči žalovanému náhradu trov konania vo výške 350 eur. 
S týmto rozhodnutím nesúhlasím. Okresný súd Martin rozhodol v merite veci rozsudkom zo dňa 14. mája 2022, kde v druhom odseku výrokovej časti rozhodol, že žalobca má nárok na plnú náhradu trov konania, o výške ktorých rozhodne po právoplatnosti rozsudku vyšší súdny úradník samostatným uznesením. V konaní som si uplatnil trovy konania za zaplatený súdny poplatok 320 eur, cestovné na pojednávanie konané dňa 14. mája 2022 vo výške 2x15 eur na trase Michalovce – Martin a späť ako aj nocľažné v hoteli Biela Labuť v Martine vo výške 40 eur zo dňa 13. mája 2022 na 14. mája 2022, keďže som pricestoval do Martina deň pred pojednávaním, t. j. dňa 13. mája 2022. Okresný súd Martin rozhodol o výške náhrady trov konania tak, že mi priznal voči žalovanému len náhradu zaplateného súdneho poplatku a cestovného. Uplatnené nocľažné mi nepriznal z dôvodu, že trovy vynaložené účastníkom konania v spore musia byť v príčinnej súvislosti s jeho procesným postojom k predmetu konania a ich vynaložením sa musí sledovať procesné presadzovanie uplatneného nároku alebo procesná ochrana proti takému tvrdenému nároku. Súd skonštatoval, že uplatnené nocľažné nemožno považovať za účelne vynaložený náklad, naviac som podľa názoru súdu nepreukázal, že som do Martina deň vopred cestoval len za účelom pojednávania v tomto spore. 
Názor súdu o neúčelnosti vynaloženého nocľažného ako trov tohto sporového konania považujem za nesprávny, nakoľko termín pojednávania v predmetnom spore bol stanovený na deň 14. mája 2022 o 8.00 hod., pričom z Michaloviec nie je také autobusové spojenie, ktoré by mi umožnilo dostaviť sa do Martina do stanoveného začiatku pojednávania. Jediný autobusový spoj, aj to s prestupom, z miesta môjho trvalého pobytu, t. j. Michalovce do Martina bol možný len 13. mája 2022. Účelnosť vynaložených trov sa v zásade dá stotožniť s nevyhnutnosťou alebo právnou možnosťou vynaloženia trov spojených s ústavne zaručeným právom na prístup k súdu. Keďže nie som vlastníkom motorového vozidla a jedinou možnosťou ako sa dostaviť na Okresný súd Martin je autobusové alebo vlakové spojenie, ktoré pred určeným termínom pojednávania bolo dostupné len deň pred konaním pojednávania, som toho názoru, že vynaložené nocľažné bolo nevyhnutným a zároveň odôvodneným a účelne vynaloženým výdavkom, ktorý mi vznikol v konaní v súvislosti s uplatňovaním môjho práva. Jeho výšku som riadne zdokladoval. K tvrdeniu ohľadom nepreukázania, že som do Martina cestoval len za účelom pojednávania uvádzam, že v zmysle konštantnej judikatúry na nikom nemožno spravodlivo žiadať, aby preukázal reálnu neexistenciu určitej právnej skutočnosti. Do Martina som deň vopred cestoval výlučne za účelom pojednávania vytýčeného na deň 14. mája 2022 o 8.00 hod., čo som dostatočne preukázal výpisom z cestovných poriadkov. 
Dôkaz:
–	Výpis z cestovných poriadkov
Vzhľadom k uvedenému preto navrhujem, aby o mojej sťažnosti rozhodol súd prvej inštancie tak, že:
„Uznesenie Okresného súdu Martin zo dňa 30. augusta 2022, č. k. 4C/123/2022-25 súd mení tak, že žalovaný je povinný nahradiť žalobcovi trovy konania vo výške 390 eur v lehote troch dní odo dňa právoplatnosti tohto uznesenia.“
Konštantín Zemplínsky
žalobca
Poznámky
Sťažnosť je prípustná len proti uzneseniu súdu prvej inštancie vydanému súdnym úradníkom, ktoré treba doručiť. Sťažnosť len proti dôvodom uznesenia nie je prípustná. Sťažnosť môže podať ten, v koho neprospech bolo uznesenie vydané.
Sťažnosť sa podáva v lehote 15 dní od doručenia uznesenia na súde, ktorý napadnuté uznesenie vydal. V sťažnosti sa popri všeobecných náležitostiach podania uvedie, proti ktorému uzneseniu smeruje, v čom sa postup alebo uznesenie súdu považuje za nesprávne a čoho sa sťažovateľ domáha. Rozsah, v akom sa uznesenie napáda, môže sťažovateľ rozšíriť len do uplynutia lehoty na podanie sťažnosti. V sťažnosti možno uvádzať nové skutočnosti a dôkazy, ak je to so zreteľom na povahu a okolnosti sporu možné a účelné. Ustanovenia o odstraňovaní vád podania sa nepoužijú.
Ak podá ten, kto je na to oprávnený, včas sťažnosť, nenadobúda uznesenie právoplatnosť. O sťažnosti však rozhodne súd prvej inštancie, spor sa teda po podaní sťažnosti nepredkladá na odvolací súd, ale rozhoduje o nej sudca prvoinštančného súdu (vo väčšine prípadov okresného súdu). 
O sťažnosti sudca rozhoduje uznesením spravidla bez nariadenia pojednávania, pričom ak nie je sťažnosť dôvodná, súd sťažnosť zamietne a ak je sťažnosť dôvodná, súd napadnuté uznesenie zruší alebo zmení; v prípade zrušenia uznesenia je súdny úradník viazaný právnym názorom súdu. Proti rozhodnutiu sudcu o sťažnosti nie je prípustný opravný prostriedok, ide o rozhodnutie konečné. 
Za podanie sťažnosti sa neplatí súdny poplatok, nakoľko Zákon o súdnych poplatkoch spoplatnenie sťažnosti neupravuje a analogická aplikácia ustanovení tohto zákona o odvolaní nie je prípustná. 
Iba to, že v danej veci rozhodol sudca, a nie vyšší súdny úradník, keď zákon ukladá rozhodovanie vyššiemu súdnemu úradníkovi, nemôže samo osebe spôsobiť zásah do ústavných práv, pretože dvojinštančnosť nie je všeobecnou zásadou civilného konania (nález Ústavného súdu SR z 26. mája 2020, sp. zn. I. ÚS 502/2019).